Traducerea și adaptarea: Kprice subtitrari-noi.ro
Pieptar nupțial din lemn de pin, cu filigran în formă de rândunică
și balamale forjate în formă de boboc de lalea.
Servantă franțuzească din lemn de nuc din secolul XVI,
decorată cu medalioane reprezentând zei și grifoni,
ornată lamentabil în secolul IXX.
Două birouri de stejar în stil flamand,
cu sertare sus și două noptiere
cu elemente sculptate, figurine și cariatide.
E vreo problemă, dle Oldman?
E ceva important?
Dacă sunteți amabilă să mi-l dăruiți, aș fi încântat să-l accept.
Nu-mi amintesc acel obiect.
Pare o bucată inutilă de lemn mucegăit, însă cu secole în urmă, sub mucegai
probabil era un tablou.
- Bună seara, dle Oldman. Ce faceți? - Foarte bine.
Conducerea restaurantului Steirereck vă transmite cele mai calde urări.
La mulți ani, dle Oldman.
Anul acesta, bucătarul nostru șef a vrut să pregătească în onoarea dvs
o rețetă antică a unui desert renascentist,
cu glazură și migdale amărui.
Savurați!
- Probabil o alergie. - Așa o fi.
N-a fost pe placul dvs, dle Oldman?
Dimpotrivă, numai că ziua mea este mâine.
Acum este ora 22:35, iar eu sunt foarte superstițios.
Considerați că am acceptat.
Rămâne pe poimâine.
Directorul muzeului Vatican ar aprecia dacă l-ați putea suna.
Presupun că în legătură cu racla atribuită lui Cellini.
În raport scrie că expertiza este gata.
Au sosit o mulțime de cadouri. Ce să fac cu ele?
Trimite-le la mine acasă. Cu excepția telefoanelor mobile.
Ați primit doar unul anul acesta.
Bun. Încep să priceapă că le detest.
Dacă nu v-ați schimbat obiceiul de-o viață,
va trebui să răspundeți personal.
- E primul apel de ziua dvs. - Tradiția.
- Alo. - Crede-mă, te rog.
Nu vreau să-ți irosesc timpul.
- Cine e? - Tot eu sunt, Claire lbbetson.
Te rog, nu-mi închide din nou.
Ești secretarul domnului Oldman, nu-i așa?
Poți vorbi cu mine. E același lucru.
Vezi tu? Eu nu cunosc pe nimeni. Sunt singură.
Scuzați-mă, dră lbbetson, dar nu e un număr pentru opere caritabile.
Nu m-am exprimat prea bine.
Nu prea am obiceiul de a vorbi prea mult cu lumea.
Credeți-mă, e un mare noroc.
Este extrem de periculos să vorbești cu lumea.
În orice caz, tu ai sunat, deci ți-ai asumat riscul.
E vorba despre mobila din vila părinților mei.
Ei... acum vreun an... să vedeți...
Înțeleg.
Și e foarte... adică mereu mi s-a spus că-i extrem de prețioasă.
Sunt obiecte rare, inclusiv tablouri. Dar, din nefericire, nu am fotografii.
Și ce doriți?
Sincer, nu m-am hotărât, dar aș vrea să fac o...
- Am un lapsus. Care era cuvântul? - Evaluare.
Exact. De asta voiam să discut cu dl Oldman, să stabilim o întâlnire.
Dl Oldman a avut deja plăcerea de a vă cunoaște?
Nu, el nu mă cunoaște, însă eu știu multe despre el.
De evaluările preliminare se ocupă asistenții dlui Oldman.
Dacă așteptați, vă fac legătura.
Probabil nu am fost explicită. Vreau să discut personal cu dl Oldman.
Dl Oldman nu asistă niciodată la evaluările preliminare.
Înainte de a muri, tatăl meu mi-a spus
că dacă decid să vând totul,
ar trebui să am încredere în licitațiile dlui Virgil Oldman.
Considera că el e cel mai bun.
Adjudecat!
Doamnelor și domnilor, am plăcerea de a vă prezenta lotul 231.
Un antic telescop refractor construit de savantul italian Galileo Galilei,
aflat încă în stare perfectă de funcționare.
Vom începe licitația de la un milion de euro.
1,100,000.
1,200,000. 1,300,000. 1,400,000 prin telefon.
1,500,000 în sală. 1,600,000. 1,700,000.
1,800,000 în sală. 1,900,000.
2,000,000 de euro. Pentru 2,000,000 de euro...
N-am înțeles. Ați licitat, dle?
2,100,000. 2,300,000 prin telefon. 2,500,000. Pot să-l vând.
2,700,000. Oferă cineva mai mult?
Pentru 2,700,000... adjudecat! Felicitări!
Lotul 232, discipolul lui Boris Grigoriev,
"Setea", ulei pe pânză, 60x70.
Va fi a celui care face cea mai bună ofertă.
1,000 de euro. 2,000 de euro. 3,000 de euro.
4,000 de euro. 5,000 de euro online. 6,000 de euro. 7,000 de euro.
8,000 de euro. 9,000 prin telefon. 10,000 în sală.
11,000 de euro online. 12,000. 13,000 online.
14,000. 15,000. Nu-i faceți niciun bine gâtului meu.
15,000 euro. 20.000! Alte oferte? Adjudecat!
- Frumos, nu-i așa? - Da. Foarte.
Nu pierzi nicio ocazie, bătrâne. De cine e de fapt?
De Jansky.
Un pictor rus care a murit de tânăr, la sfârșitul anilor '30.
Un peisagist extraordinar.
Însă printre splendidele sale peisaje a pictat și trei portrete.
- Doar trei în întreaga sa viață. - Iar acesta e unul dintre ele.
- E dublu. În regulă? - De câți ani ne cunoaștem, Virgil?
- De multă vreme. - Am făcut tot felul de șmecherii.
Iar și iar.
Îți amintești de Emil Hansen?
Ai fost singurul care și-a dat seama încă de la început că va deveni celebru.
Am cumpărat portretul mamei sale pe-o nimica toată.
Chiar de sub nasul acelor idioți. Probabil valorează o avere acum.
Pari puțin amărât că n-ai câștigat mai mult.
- Am discutat noi vreodată despre bani? - Sincer să fiu, nu.
Ce-a fost bine pentru tine a fost bine și pentru mine, morocănosule.
Important e să fii tu mulțumit.
Singurul meu regret a fost că n-am reușit să te conving
că tablourile sunt dovada unui mare talent artistic.
Dacă iubești arta și știi să înmoi penelul
nu înseamnă că ești artist.
E nevoie de un mister interior, iar așa ceva, dragul meu Billy,
n-ai avut niciodată.
Ai dreptate. Dublu n-a fost îndeajuns.
În 36 de ani de activitate nimeni n-a mai îndrăznit vreodată
să mă facă să aștept 40 de minute în ploaie! E o rușine!
- O dovadă a lipsei de educație! - Vă rog, dați-mi voie să vă explic.
- Am încercat să vă sun la birou. - Tăceți! N-aveți nicio scuză!
Nu mă mai deranjați. Ați înțeles?
Dar n-a răspuns nimeni și nu am numărul dumitale de mobil.
Nu am telefon mobil.
- E dra lbbetson la telefon. - Spune-i să se ducă naibii.
- Plânge. Pare disperată. - Așa îi trebuie.
A tamponat-o o mașină în timp ce venea să vă întâlniți.
Cu atât mai rău pentru ea. Nu e treaba mea.
A spus că și-a pierdut conștiința
și zăcea într-o baltă de sânge la sosirea ambulanței.
Bine, fă-mi legătura.
Da.
Vă rog să mă iertați. Nu voiam să fiu nepoliticoasă.
- Sper că nu e prea grav. - Nu, din fericire. Mă externează mâine.
Bun. Sper să vă reveniți repede.
Putem stabili o altă întâlnire? Vă rog.
De acord. Dar voi trimite un asistent.
Sper să fie cel cu care am vorbit data trecută.
- Ce vreți să spuneți? - Nu știu cum să explic.
Am înțeles de la bun început
că nu putea fi decât vocea dvs, dle Oldman.
Într-adevăr surprinzător, nu credeți?
Credem că putem recupera întregul chip,
o parte din rochie și fundalul din partea stângă.
Incredibil! Cum a reușit dl Oldman să intuiască faptul că...
- Din ce secol credeți că e? - E prea devreme să ne pronunțăm.
Probabil că dl Oldman va putea stabili mai repede și mai precis decât noi.
- E fals. - Cum este posibil? E desăvârșit!
N-am spus că e urât. Am spus că nu e autentic.
După prima analiză a pigmenților și a lemnului
credem că datează de dinaintea secolului XVII.
E chiar și mai antic, dacă are vreo importanță.
Trebuie să valoreze ceva.
E opera lui Veliante, celebra imitatoare a secolului XVI.
Copia capodoperele epocii ei,
dar nu le putea semna pentru că era femeie,
așa că le însemna cu un cod personal ascuns în cutele vreunei draperii
sau, ca în acest caz, în privirea personajului.
Tușa de lumină a irisului nu e decât inițiala "V" de la Veliante.
Valorează ceva, dar mai nimic prin comparație cu originalul.
- Sunteți asistentul dlui Oldman? - Da.
Eu sunt Fred, portarul.
Mă bucur să vă cunosc. Poftiți, vă rog.
Mulțumesc. Dra lbbetson este?
Dra lbbetson își cere scuze, dar a avut febră azi noapte.
Trebuia să mă sune! N-aș mai fi făcut încă un drum degeaba.
Transmite-i salutările mele.
Dra lbbetson vă roagă să faceți evaluarea.
Mi-a dat instrucțiuni să vă arăt vila. Totul e la dispoziția dvs.
Veniți cu mine.
Sincer, dra lbbetson spera să se întâlnească cu șeful dvs.
Nu contează, având în vedere că nici patroana ta n-a venit.
Corect. Oricum, intermediarii pot rezolva mai repede.
Scuzați dezordinea. Totul e lăsat puțin în paragină.
De la moartea părinților domnișoarei lbbetson.
- Să mergem sus. - De cât timp au murit proprietarii?
După cum arată casa, ai crede că de câteva secole.
Dar n-a trecut decât un an.
Întâi dna lbbetson, iar apoi, după 45 de zile, bietul domn lbbetson.
Uitați-vă cu atenție, nu vă grăbiți. Eu o să trag draperiile.
Sunt prea multe ferestre în această cameră.
Câți frați și surori are dra lbbetson?
Niciunul. E singură la părinți.
- E măritată? - Nu.
- A fost vreodată? - Nu. Nici iubit nu cred că are.
Alte rude? Bunici, unchi, verișori, rude îndepărtate?
Nu, nimic. Din câte știu eu, dra lbbetson e complet singură.
Sunt o mulțime de camere. N-am reușit să le număr pe toate.
S-au mai făcut și alte evaluări înainte de aceasta?
Categoric nu. A dumitale e prima.
Dra lbbetson e foarte atașată de această casă. Poate prea atașată.
Ar fi preferat să păstreze totul, dar ce să faci?
Imperiul s-a fărâmițat. O femeie singură nu-l poate conduce.
- Intenționează să vândă și casa? - Asta nu știu.
Poate doar o parte din ea. Nu cred că va renunța la toată.
- Ce profesie are dra lbbetson? - Nu știu. Am lucrat pentru părinții ei.
- Pot vedea și pivnița? - Pe aici. E mult de coborât.
Poftiți.
Sincer, nu înțeleg.
Te cunosc de multe luni, Robert, și nu te-am văzut niciodată capitulând.
Te-am văzut scoțând tot felul de dispozitive bizare și minunate
din cele mai neobișnuite mecanisme.
Din instrumente aritmetice sau optice, orologii de apă...
Chiar și foenul care probabil îi usca părul soției lui Jules Verne.
Nu-mi poți spune nimic despre acest mecanism bizar?
Mă surprinde că cineva ca dvs
este atât de interesat de o banală bucată de fier vechi.
Nu obiectul în sine îmi trezește curiozitatea,
ci contradicția sa.
- Contradicția? - Uite, l-am găsit în poziția aceasta.
Era în contact cu podeaua umedă, însă rugina e în partea superioară,
nu în partea expusă umidității.
Și ce înseamnă?
Că obiectul nu se afla acolo de prea mult timp.
Probabil a ruginit în altă parte sau l-a întors cineva invers.
Nu e nimic altceva decât un exercițiu de deducție.
- Bună, Robert. Ai reușit? - De ce, aveai dubii?
- Nu. - Acum funcționează perfect.
- Am transcris înregistrarea de pe casetă. - Ești genial.
- Cât îți datorez? - Nimic. Mă inviți într-o seară la cină.
- Cu siguranță. Pot să te sărut? - Desigur. E încă un lucru la care mă pricep.
- Bună seara. - Bună seara.
William Adolphe Bourguereau, "Nașterea Venerei". Autentic.
Umberto Veruda, "Onest", 1890.
Numai despre dumneata se vorbește în ultima vreme.
- Speram să vă văd la TV. - Nu-mi place să apar.
Prefer să rămân în umbră.
- Semănăm în această privință. - Asta nu înseamnă că ne vom înțelege.
Secretarul meu vă caută cu disperare.
Cum vă dați seama că un artist necunoscut va deveni important?
Intuiția, dră lbbetson,
aceeași intuiție care mă face să mă îndoiesc de intențiile tale.
Regret dacă v-am lăsat această impresie,
dar v-am încredințat deja bunurile mele.
Nu așa merg lucrurile.
Trebuie semnat un contract înainte de inventariere.
E un demers îndelungat care, dacă nu vă faceți apariția,
nici măcar nu va fi demarat.
Continuați inventarierea, dle Oldman.
În ziua în care veți începe, ne întâlnim la vilă
și ajungem la o înțelegere. Vă dau cuvântul meu de onoare.
- Acesta e codul bustului. - Fiți atenți!
- Nu sunt sigur, dar pare german. - Austriac.
Ai grijă cu aia!
E aproape ora 11:00. Întâlnirea era pentru ora 8:30.
Nu răspunde pe telefonul mobil, dar dacă a spus că vine, va veni.
Pianul nu pare să aibă nevoie de restaurare.
Exact.
Trebuie să verificăm claviatura, dar nu avem cheia.
- Ba da, e aici. - Data trecută nu cheia în lacăt.
- E în stare bună. - Dle Oldman, mă ajutați cu biblioteca?
Bibliotecă italiană din lemn masiv, din prima jumătate...
- Cine l-a făcut țăndări? - Nimeni, dle Oldman, era deja spart.
- Partea aceasta de casă e locuită? - De ce?
Au avut loc unele schimbări. Nu știu de ce.
Nu, dle...
Mă scuzați, nu știu cum vă numiți. Credeam că sunteți...
- Nu contează cine sunt. - Vă asigur că nu locuiește nimeni aici.
În orice caz, dacă patroana ta nu se materializează până la prânz,
va trebui să întrerup demersurile și să plec.
- Dle Oldman! E dra lbbetson. - Alo? Domnul Oldman?
Dle Oldamn, mă auziți? Nu știu cum să mă scuz.
- Scutiți-mă de justificări. - Lăsați-mă să vorbesc, vă rog.
Nu mă pot atinge de bunurile dvs fără un contract. Este clar?
Dacă sunteți amabil să-l lăsați pe masa de pe hol, îl veți găsi semnat.
- Vă accept toate condițiile. - Eu nu le accept pe-ale dumitale, dră.
Nu obișnuiesc să închei afaceri
cu fantoma unei femei superficiale și toante!
Ai grijă!
Vă înțeleg exasperarea, dle Oldman,
dar vă rog să mă credeți, nu asta era intenția mea,
dar au avut loc o serie de evenimente neprevăzute.
Azi ce s-a mai întâmplat, dră lbbetson?
Mi s-a furat mașina și a trebuit să merg să fac o plângere la poliție.
- La care secție de poliție ați fost? - La cea din centru.
- Unde în centru? - În piața principală.
Care piață?
Încetați cu întrebările astea! Cine vă credeți?
Sunteți aici, dră lbbetson?
Ce vreți să spuneți? Ce fel de întrebare e asta?
Sunteți aici?
- Nu înțeleg. Încetați. - Dacă sunteți aici, ieșiți afară.
Explicați-mi jocul acesta, pentru că nu mi se pare deloc amuzant.
Sunați-mă deseară, după ora 21:00. Vă voi explica tot.
E același material. La fel și modul de prelucrare.
Fac parte din același mecanism, fără niciun dubiu.
Dar nu are nicio semnătură, niciun însemn, nicio inscripție?
Nu, nimic.
Am îndepărtat rugina și oxidarea de pe cealaltă componentă și... nimic.
Pot face la fel și cu astea două, dar deocamdată nu văd nimic.
Ce ai găsit?
Tehnica fixării zimților pe ax e veche, foarte veche.
N-am mai văzut așa ceva. Uitați-vă.
- E din secolul al XVIII-lea. - Cred că e ceva valoros.
Poți emite vreo ipoteză despre ce ar putea fi?
Trei elemente dintr-un mozaic nu sunt suficiente, dle Oldman.
În ultimii ani, ambii patroni erau bolnavi.
Casa era în paragină chiar și atunci.
Dl lbbetson mereu spunea că mai devreme sau mai târziu va trebui să vândă ceva.
- Dra Claire câți ani are? - 27.
- Ce îmi mai poți spune despre ea? - Nimic.
Nu prea am interacționat cu ea. De fapt nu o cunosc deloc.
Și totuși ești în serviciul familiei lbbetson de vreo 10 ani.
De 11 ani, mai exact.
Dar, așa cum spuneam, nu prea am interacționat cu ea.
I-am vorbit de o mulțime de ori, la ore diferite, dar...
- Dar? - Sincer să fiu n-am văzut-o niciodată.
- Cum este posibil? - Ăsta-i adevărul. Nici măcar o dată.
- De ce? - Pentru că dra Claire are o boală ciudată.
- Alo. - Bună seara, dră lbbetson, sunt Oldman.
Așteptam să mă sunați.
Credeți-mă, nu vreau să ne certăm.
Îmi cer scuze dacă am fost nepoliticos azi.
- Nu contează. - Vreau să-mi confirm disponibilitatea.
Dar nu pot accepta ca acest joc de prost gust să continue.
Voiam să vă comunic că nu vă veți mai ocupa de patrimoniul meu.
Vă cer scuze pentru deranj. Trimiteți-mi contravaloarea cheltuielilor.
Bună seara.
Lotul 93.
Veliante "Portret de femeie" din prima jumătate a secolului XVI.
Inspirat de "Portret de fată" a lui Petrus Christus. Ulei pe pânză.
Deschidem licitația cu 20,000 de lire sterline.
- 22,000. - 22,000. 24,000!
26,000 la telefon. 28,000 în sală.
30,000. 35,000. Mulțumim, dle. 40,000 la telefon. 45.000 în sală.
50,000. 55,000. 60,000. 65,000 la telefon. 70,000.
Oferă cineva peste 70,000? 75,000! 80,000 la telefon.
Oferă cineva mai mult? Suntem la 80,000 de lire.
Oferă cineva peste 80,000?
90,000 de lite sterline. Oferă cineva mai mult? Adjudecat!
- Mulțumit, dle. - Și eu tot 90,000 am licitat.
Dl Oldman ar trebui să știe asta.
Nu cred, dnă Derain.
Dl Whistler a fost singurul care a licitat 90,000 de lire.
Au licitat simultan.
- A licitat și dna Derain. - Ea a licitat prima, am văzut-o.
Ce vom face, dle Oldman?
Sunt cea mai mare colecționară a imitațiilor lui Veliante!
O să vă dau în judecată!
Ai fost prea lent, Billy, de asta! N-ai licitat la timp!
Ai licitat prea târziu! Prea târziu!
N-ai ținut pasul cu mine, pentru numele Domnului!
Vrăjitoarea aia bătrână era în spatele meu, altfel o vedeam.
Te ramolești! Te ramolești! Te ramolești!
Poate ai dreptate și nu mai sunt la fel de rapid cum eram.
Dar nu e prima oară când ne încurcăm.
Așa a fost să fie. Nu te-ai mai înfuriat așa până acum.
Nu era o copie Veliante.
Era tabloul autentic a lui Petrus Christus.
Valorează 8,000,000 de lire sterline.
Fir-ar să fie... Îmi pare rău. Sincer.
Dar nici când am pierdut "Fata cu evantai" de Van Gogh
nu te-ai înfuriat așa.
Ce se întâmplă, Virgil?
642. 729. 918.
1.011. 1.119.
1.320. 1.404. 1.581.
- Ce doriți? - Un ceai. Mulțumesc.
- 8.725. - Regret, scumpo. 8.625.
8.725. 8.725!
Uită-te cu mai multă atenție, cretinule!
Ai dreptate. 8.725. Bravo ție, fată!
Domnule.
- Pa, Robert! - Pa.
Le-am curățat cu o soluție specială.
Le-am studiat centimetru cu centimetru și iată ce-am găsit.
Vaucanson!
Nu-mi vine să cred!
Jacques Vaucanson, secolul XVIII, inventatorul roboticii.
- Teza mea de doctorat a fost despre el. - Este incredibil!
Se spune că unul dintre celebrii lui androizi reușea să și vorbească.
Exact. Lumea îi dădea bani pentru a-i adresa întrebări.
Androidul dădea din cap, se înclina și răspundea.
Sigur se ascundea cineva înăuntru. Probabil vreun pitic.
Așa cum bănuia Edgar Allan Poe în cazul jucătorului de șah Maelzel.
Foarte probabil, însă misterul pe care nu l-a putut explica nimeni
era cum reușeau roboții lui Vaucanson să dea mereu răspunsul corect.
Bineînțeles că exista o șmecherie prin care robotul vorbea,
însă tot ce spunea era adevărat.
Aduceți-mi toate piesele
și vă promit că le pot reasambla exact cum ar fi făcut-o Vaucanson.
Nu mă-ndoiesc, dar mă tem că am pierdut șansa de a pune mâna pe piesele lipsă.
Probabil se află în locul în care le-ați găsit și pe astea.
Și îmi trebuie doar 80% din elemente. Pot reconstrui eu restul.
Nu-i atât de simplu.
Scuzați-mă, dle Oldman. A venit iubita mea.
- Sarah, acesta e dl Virgil Oldman. - Mă bucur să te cunosc, Sarah.
Încântată! Robert mi-a povestit foarte multe despre dvs.
Credeam că tinerii au subiecte mai interesante de discutat.
- Veniți să mâncați ceva cu noi? - Ești amabil. Poate altădată. Mulțumesc.
Bine, nu insistăm, dar e o promisiune. La revedere!
La revedere.
Anulează călătoria la New York și zi-i familiei Alpherson să vină aici.
- Dar noi am cerut întâlnirea. - Și ce? Ne-am răzgândit.
- E vreo problemă? - Bine, dle Oldman.
- A sunat Claire lbbetson. - Ce-a mai vrut acum?
Întreba dacă vă puteți întâlni cu ea azi, la 14:30.
Unde să ne întâlnim?
La vila lbbetson. Unde în altă parte?
Vă sunt recunoscătoare că mi-ați acceptat invitația, dle Oldman.
- De unde știați că sunt eu? - Fred șchioapătă. Dumneata nu.
Sincer să fiu nu mă așteptam să-mi mai vorbiți vreodată.
Știu că nu-mi suportați pretextele. Nici eu nu le-aș suporta în locul dvs.
De fapt... Cum să mă exprim?
Vorbiți direct. Fără menajamente.
Nu pot nega că mofturile dumitale devin puțin cam enervante.
Sper că nu peste măsură de enervante. Chiar voiam să-mi cer scuze pentru...
comportamentul meu tipic de femeie superficială și toantă,
după cum ați spus.
De ce evitați în mod sistematic să ne întâlnim?
Nu e nimic personal. Credeți-mă.
Desigur, nu cred că vreți să faceți afaceri cu cineva
pentru care nutriți o asemenea aversiune
încât nu puteți nici măcar să-l priviți în ochi.
Nu mi-e ușor să vă explic, pentru că știu că nu mă veți crede.
Dacă nu vă credeam, nu veneam să mă joc de-a v-ați ascunsa.
Nu întâlnesc prea multe persoane. A trecut mult timp deja.
Nu văd nimic grav în asta.
Toți avem momente în care preferăm solitudinea în locul multitudinii.
N-am mai plecat din această casă de când aveam 15 ani.
- Nu cred că înțeleg. - Înțelegeți perfect.
Aceasta e camera mea.
Dacă se plimbă cineva prin casă, eu mă încui aici.
Mereu am făcut asta, chiar și când erau părinții mei aici.
- Abia dacă-i vedeam. Nu văd pe nimeni. - De ce?
Dumneata de ce umbli cu mâinile acoperite de mănuși?
E o simplă chestiune de igienă. Nu văd legătura.
Vă e teamă să-i atingeți pe ceilalți.
Vă dezgustă să le atingeți bunurile.
Mie îmi este teamă să merg în locurile în care locuiesc alții.
Mi se par două alegeri personale similare.
Vreți să cred că timp de 12 ani nu v-ați mai plimbat pe stradă?
Văd că știți câți ani am.
Joaca de-a termita și angajarea unui portar nu prea se potrivesc.
Mă plimb destul de mult, dacă asta voiați să aflați.
Prin vilă, când nu e nimeni aici. Se întâmplă frecvent acum.
Dar nu ies niciodată afară. Chiar și numai ideea mă paralizează.
Sper să mă înțelegeți acum și sper că în limitele profesiei dvs
mă veți ajuta.
Vă dau cuvântul meu de onoare, dră lbbetson.
În privința acordului dintre noi,
stabiliți dvs clauzele. Am deplină încredere în dvs.
Lăsați contractul pe masă. Îl veți găsi semnat data viitoare.
Vă rog... Sunt foarte obosită.
Exceptând empatia pentru mănușile mele, ce v-a făcut să mă sunați iar?
N-am fost tocmai amabil cu dumneata.
M-a impresionat modul în care îmi priveați casa ieri.
Din barul de vizavi.
Ați găsit elementele lipsă.
Deocamdată va trebui să te descurci doar cu acestea.
Mă întreb cât ar valora robotul dacă l-am asambla și ar fi funcționabil.
Gândește-te la o sumă foarte, foarte mare.
- Te-ai gândit la o sumă? - Da.
Probabil ai greșit alegând una prea mică.
Vă pricepeți să vorbiți fără să spuneți efectiv ceva.
Voi considera că mi-ai făcut un compliment.
Oricum, dacă lucrurile vor decurge așa cum presupun,
vei fi recompensat pe măsură.
Nu voiam să discutam despre bani.
E un adevărat privilegiu pentru mine. Unde găsiți asemenea rarități?
Există reguli foarte precise în lumea antichităților.
Este interzis să-ți dezvălui propriile surse.
Mai sunt asemenea mecanisme în colțul de acolo.
- Adună-le laolaltă. Le cataloghez eu. - Desigur.
- Sfeșnice. - Din ce perioadă?
- Secolul XVII. - Câte?
Două.
Dle Oldman.
- Dle Oldman. - Da.
Ce ați decis să faceți cu mobila din această aripă?
Abia facem inventarierea. Apoi îmi puteți spune ce să exclud.
- Mulțumesc. - Dră lbbetson...
- Nu pot să nu mă gândesc la situația dvs. - Regret că v-am invadat gândurile.
Nu asta voiam să spun. Mă întreb cum puteți trăi așa.
Sunt organizată și autosuficientă. Nu am nevoie de ajutor.
- Apreciez grija dumneavoastră. - Cu plăcere. Pe curând!
O zi bună! Dle Oldman! Contractul.
L-am citit și mi se pare echitabil.
Mi-am trecut inițialele pe fiecare pagină și m-am semnat pe ultima.
Așa se procedează, nu?
Perfect. Dar observ că lipsesc datele dvs personale.
Luați-le de pe pașaport.
Dar a expirat cu mult timp în urmă.
- Datele personale nu expiră. - Așa este.
Eram mică pe-atunci, dar vă va fi util.
Voiam să vă spun că, în anumite cazuri critice,
sfatul meu e să se treacă direct la restaurare.
Dvs știți mai bine.
Va dura mai mult, dar vom putea ridica prețurile la evaluare.
Înțeleg.
Vă vopsiți părul. Nu observasem.
Mă dezgustă cei care nu au încredere în culoarea părului lor.
Am și mai puțină încredere în cei care sunt atât de trufași
încât nu-și scot nici măcar nasul dincolo de ușă!
Dle, de luni nu voi mai fi portar.
Voi mai veni doar pentru a-i aduce drei lbbetson cumpărăturile.
- Nu prea mă interesează. - Acestea sunt cheile casei.
- De ce mi le dai mie? - Așa a vrut dra lbbetson.
În caz că va trebui să intrați pentru o examinare ulterioară.
Izbiți ușa când intrați, altfel se va speria.
Va intra în panică.
Mi-am dat toată silința să îmbin aceste dispozitive.
Să încerc să-mi dau seama care e locul fiecăruia.
- Nu este ușor. - Dar nici imposibil.
Piesele sunt ca oamenii.
Dacă stau mult timp împreună,
în cele din urmă își împrumută reciproc formele.
Adică ești de părere că timpul poate face posibilă orice coabitare.
Da, categoric.
Mi-ai amintit de un prieten care a cunoscut o fată mult mai tânără
care suferea de agorafobie.
Ce-i asta? Teama de spații deschise și distanțe mari?
Exact.
A locuit ani de zile încuiată în apartamentul ei, singură.
De curând i-a dat cheile casei ei.
Iar de atunci, el se află într-o stare continuă de anxietate.
Ce vă spuneam?
Acum o să-și facă griji în continuu.
Se va întreba de ce are nevoie. De șampon, medicamente, colanți...
Iaurt?
- E minunat, nu? - Nu sunt atât de sigur.
Spuneți-i prietenului dvs să-și păstreze calmul.
Timpul influențează deja elementele.
Gata, dle Oldman.
- Sunteți supărat pe mine? - De ce aș fi?
- Pentru că v-am comentat părul. - Chiar deloc.
V-am sunat să vă întreb dacă vreți ca vânzarea mobilei
să se realizeze sub numele familiei dvs sau dacă preferați anonimatul.
- Anonimat. Anonimatul. - Bun.
De data asta v-am văzut. La televizor.
De obicei nu acord interviuri, dar am fost constrâns.
Sunteți mai fascinant așa. Veți face furori printre doamne.
Lotul 132. Gustave Red. "Portretul femeii cu pălărie": 1956.
Ulei pe pânză. 80x100 centimetri. Îl va câștiga cea mai bună ofertă.
10,000 de lire.
Fred, știi ceva de dra lbbetson? Nu răspunde la telefon de câteva zile.
Nu. Sunt la pat de o săptămână, am pneumonie.
Și cine i-a dus de mâncare?
Dră lbbetson!
Dră lbbetson! Răspundeți!
Claire!
Claire, ești teafără?
- Nu! Te rog! - Nu! Sunt eu, Claire.
- Sunt dl Oldman. - Pleacă!
Ascultă-mă! Sunt dl Oldman! Nu mai e nimeni aici!
Liniștește-te! Claire, ce este? Spune-mi ce s-a întâmplat.
Nu mă simțeam bine. Nu știam pe cine să sun.
Nu răspundea nimeni... Am căzut și m-am lovit...
Claire, deschide ușa! Trebuie să te consulte un doctor!
Nu, vă rog! Sunt bine, plecați!
Poți repara și un licitator defect?
N-aș ști de unde să încep.
Mă bucur să vă revăd, dle Oldman. Aveți vreo problemă?
Păreți mai îngândurat decât de obicei.
Prea multe termite, mucegai și pânze de păianjen și prea puține capodopere.
Ca să spunem așa... În ce stadiu e jucăria noastră?
Am reușit să reasamblez anumite segmente.
Dar încă lipsesc prea multe elemente.
Tot exteriorul.
Încă nu putem stabili ce fel de personaj este.
E la fel ca prietenul meu care are iubita închisă în turn.
S-ar putea. Dar noi nu ne-am văzut androidul.
- Încă bâjbâim prin beznă. - Și el la fel.
Vorbește cu ea din spatele unei uși închise.
- O ușă închisă? - Da.
Dacă se plimbă cineva prin casă, se baricadează în camera ei.
- Adică nu i-a văzut chipul? - Nu numai el. Nimeni nu i l-a văzut.
E ca atunci când doi tineri se cunosc pe internet.
- Întâi fac cunoștință, apoi se văd. - Ea nu se va lăsa văzută.
Poate pentru că el nu are o strategie bună.
Deci e mai dificil ca prietenul meu să reușească în demersul său
decât ne este nouă să reconstruim robotul lui Vaucanson.
Depinde de numărul pieselor ruginite pe care mi le aduceți.
- Uite încă una. - E un telefon mobil. Și-i nou nouț.
Eu sunt ruginit, pentru că nu știu cum să-l folosesc.
Crezi că ai putea să mă înveți înainte să vină iubita ta?
- Alo. - Bună seara, dle Oldman.
Sunt Claire lbbetson.
- Vă deranjez? E prea târziu? - Nu, nicidecum, dră lbbetson.
V-am spus că mă puteți suna oricând doriți.
Voiam să vă mulțumesc pentru... tot.
Nu e cazul.
Singurul lucru care contează e că vă simțiți mai bine.
Da, n-a fost decât o mică tăietură la cap, dar e mai bine.
Voiam să vă spun că am verificat inventarul.
- Și cum vi se pare? - Ați făcut o treabă bună. Excelentă.
Dar am o mulțime de dubii. Nu știu dacă e o idee bună să vând.
- Dumneata ce m-ai sfătui? - Nu știu.
Nu vă cunosc intențiile. De ce ați decis să vindeți inițial?
De nevoie? Pentru a începe o viață nouă?
- Sau din alt motiv? - Câte puțin din fiecare.
Aș vinde și casa. E prea mare pentru mine.
Uneori mă simt de parcă aș fi într-o piață publică.
Aș vrea o locuință mai mică.
Însă ideea de a mă muta de aici în altă parte,
mă înspăimântă.
Cum voi face asta? Legată la ochi?
Voi cere să fiu mutată în timp ce dorm?
Mereu mă panichez și o iau de la capăt.
Aveți tot timpul din lume pentru a vă hotărî, dră lbbetson.
- Credeți? - Cel puțin până imprimăm catalogul.
Nu vă chinuiți. Gândiți-vă la viața și viitorul dvs.
Acesta e cel mai mare chin.
Când mă gândesc la asta nu mai pot nici să lucrez.
- Nu știam că lucrați. - Scriu... nuvele, povestiri.
- Genul acesta de lucruri. - Aș vrea să le citesc. Le-aș cumpăra.
Din fericire pentru amândoi nu veți reuși.
De ce?
Pentru că scriu sub un pseudonim și detest ceea ce scriu.
Artiștii întotdeauna își detestă creația, dră lbbetson.
Ieri mi-ați spus Claire.
Nu mi-am dat seama. Eram îngrijorat. Mă scuzați.
Mi-ar plăcea să-mi spuneți așa.
"Mi-ar plăcea să-mi spuneți așa." Exact așa i-a spus.
- Și el ce-a spus? - L-a surprins, dar i-a făcut pe plac.
Ce altceva putea să facă?
Eu i-aș fi cerut să facă la fel. Să-mi spună și mie pe numele mic.
Nu e stilul lui și oricum nu cred că prietenul meu vrea s-o curteze.
Înseamnă că n-o va scoate niciodată de acolo.
nu cred că prietenul meu vrea s-o curteze.
Ce voce îngrozitoare!
Credeam că-și dorește să vadă măcar cum arată.
"Dorește" nu e chiar cuvântul adecvat.
Cred că e mai degrabă curios. Da, ar fi de înțeles.
Dar șansele de a se întâmpla asta sunt extrem de mici.
Ar fi o cale. Depinde de cât de curajos e prietenul dvs.
- Biroul francez cu ceas? - Da.
Masa sculptată în lemn de ulm. Cea cu suprafață rotativă.
Nu, aș vrea s-o păstrez.
Gata, asta-i tot. Data viitoare ne ocupăm de tablouri.
- Bine. - Încă ceva, Claire.
Va trebui să hotărăști dacă facem fotografiile aici sau în studio.
Mai bine în studio. Nu vreau pe nimeni prin preajma casei.
E cea mai bună soluție. Eu plec. Mai aveți nevoie de ceva?
Nu. Mulțumesc, dle Oldman. Când ne vom revedea?
Poate când o să mă vezi tu, pentru că eu nu am privilegiul acesta.
- Iartă-mă. - În curând. O zi bună!
Și ție!
Alo.
- Nu-mi vine să cred! - Nu mai puteam dormi noaptea, Virgil.
Trebuia să fac ceva să mă ierți.
Dar cum ai reușit?
Am auzit că dna Derain era la ananghie
și am convins-o să mi-l vândă cu 250,000 de lire.
Nu e deloc ieftin.
Mi s-a părut un preț rezonabil. Spuneai că valorează 8,000,000.
Așa ieșim cu toții în avantaj.
Cât vrei, Billy?
Nu vreau niciun bănuț în plus față de cât i-am plătit bătrânicăi.
Acum chiar că te-ai ramolit.
Vreau să-ți fiu din nou prieten și complice.
Omul de încredere care îți procură femeile.
Dacă ai făcut toate astea ca să-mi recâștigi încrederea, Billy,
ai făcut o afacere proastă.
Pentru că nu pierdusei încrederea mea.
Minunat!
De data asta ai găsit lucruri foarte importante.
- Fragmentul principal e acesta. - O ureche.
- Un mare pas înainte, nu crezi? - Ba cred.
Aș spune că suntem chiar la un punct de cotitură. Uite.
Excelent! Piesele încep să se atragă reciproc.
Ce-a mai făcut... prietenul dvs?
De câte secunde ai avut nevoie
pentru a-ți da seama că vorbeam despre mine?
Sincer să fiu, destule.
Mărturisesc că nu ți-am urmat sfatul.
Ar fi fost prea brusc. Prea imprudent.
Bine, aveți dreptate.
Șablonul matematic al săptămânii de 7 zile.
Șablonul matematic al orei de 51 de minute.
- Ce doriți, dle? - Un ceai, vă rog.
Lungimea unui punct. Direcția unui cerc.
E gata ceaiul, dle.
Marginea unei circumferințe. Centrul spațiului.
- Aria segmentului. - Incredibil! Bravo!
Poziția verticală a unei sfere.
Am adus evaluările mobilei și a tablourilor.
Analizați-le cu atenție, pentru că va trebui să le autorizați.
- Nu mă pricep deloc. - Știu.
Va trebui să aveți încredere în mine, dră lbbetson.
Știu că v-ați petrecut timpul prin pivniță recent.
De asta ați schimbat încuietorile?
Le schimb la fiecare 6 luni.
Iar eu am grijă să verific de două ori, să compar și să rectific,
mai ales când am de-a face cu lucruri părăsite în pivniță.
Acesta e modul meu de lucru. Dacă vă deranjează, spuneți-mi.
Noile chei sunt pe masă. Vă rog să le luați.
Mulțumesc pentru încredere.
V-ați simțit jignit pentru c-ați rămas încuiat afară?
- Nu, dar am fost îngrijorat. - Aveți dreptate.
Trebuia să vă fi anunțat. Îmi pare rău.
Claire, îți distrugi viața din cauza unor rațiuni care mă depășesc.
Boala asta a ta e atât de absurdă încât pare aproape ireală.
Și mama credea că mă prefac la început.
Eram în străinătate.
Teama de a merge pe jos la baza Turnului Eiffel m-a paralizat.
Am început să țip și am căzut din picioare.
Eram mică, însă incidentul s-a repetat tot mai des.
A trebuit să mă creadă.
A existat vreun spațiu deschis în care să nu fii copleșită de anxietate?
Doar o dată, în timpul unei excursii cu școala la Praga.
Aveam 14 ani.
În piața cu ceas animat. Cred c-am traversat-o de 100 de ori.
Era magnifică. Îmi amintesc de un restaurant cu un decor neobișnuit.
Singurul loc din lume de care mi-e dor e restaurantul acela.
Am fost foarte fericită acolo.
Se numea "Zi și Noapte".
- Nu te-ai mai întors acolo? - Niciodată.
De ce nu mergi acum? Aș fi încântat să te duc.
Nu păreți prea încântat.
Aproape am reușit.
Robotul nostru se va contura dintre umbre.
Ba nu, sunt încântat. Ești o forță a naturii.
Numai că...
e una din serile în care te simți pustiit.
- Incomplet. - De ce nu v-ați căsătorit?
De ce n-ați avut copii?
Admirația mea pentru femei este egală cu teamă pe care o am față de ele.
Și incapacitatea mea de a le înțelege.
Dacă asta e regula, dra Ibbstein pare să fie excepția.
Mă tem că da.
- Chiar n-ați văzut-o? - Doar o dată.
Și cum e?
Cred că atunci când simți un oarecare interes față de cineva
te bazezi neapărat pe convingerea că e frumoasă.
- Până într-un anumit punct. - E ziua ei peste două zile.
Aș vrea să-i dăruiesc ceva util.
Nu cred că ceva util e cea mai bună abordare.
- Nu? - Nu.
Prima dată se oferă ceva mai... tradițional.
- Bună dimineața, dle. - Bună dimineața.
Dle Oldman, ia priviți ce am găsit în pivniță.
Am văzut că vă interesează vechiturile astea.
Suportul pentru candelabrul de Murano. Colegii mei nu l-au găsit.
Dacă-mi dați cheile, vi le las în mașină.
Ești foarte amabil.
- Stai. - Mulțumesc.
Bună dimineața, dle Oldman.
Am îndrăznit că-mi amintesc că e ziua ta.
La mulți ani, Claire!
Am citit documentele evaluării.
Ai reușit să înțelegi ceva din ele?
Desigur. Sumele sunt ridicole. Și un copil ar înțelege că e fraierit.
Te-am avertizat că sumele trebuie interpretate.
De la acele sume pornește licitația, dar se va licita mult peste ele.
Și dacă nu?
Puțin probabil, dar dacă va fi așa, vom rebalansa situația
crescând sumele obiectelor mai importante.
E un joc al hazardului în care doar eu am de pierdut!
Vrei să mă înșeli, dle Oldman!
E totul în avantajul tău, hoț nenorocit!
Sunt dispus să renunț la comisionul meu în acest moment!
Voi cere să fie înlocuite fleacurile tale mediocre numaidecât!
Și fă-mi favoarea de a dispărea complet de pe fața pământului!
1984, dle.
Alo.
M-am purtat urât...
Mă simt prost că trebuie să mă justific mereu.
N-am mai primit flori niciodată. Nu știu de ce am reacționat așa.
Nu trebuie să-ți faci griji. Nu sunt supărat pe tine.
Toate aniversările mele au fost oribile...
Iar tu... de când ai apărut...
mi-ai schimbat complet viața.
Ieri am coborât, am deschis ușa de la intrare...
și am privit grădina.
- Ai ieșit afară? - Nu... mi-a fost teamă.
M-am simțit îngrozitor,
dar n-am mai ajuns atât de departe până acum.
Vrei să vin la tine?
Știu deja că este în zadar.
Există tratamente noi. Ți-ar putea fi de folos.
Aș prefera să discut cu tine decât cu un psihiatru.
- Să-l consider un compliment? - Da.
- Văd c-ai scos portretul balerinei. - Vreau să-l păstrez.
- Nu e de mare valoare. - E portretul mamei mele.
Era cam de vârsta mea când a fost realizat.
- Semeni cu ea? - Ea era mai drăguță, te asigur.
Din nefericire, nu-mi pot da cu părerea.
Bine, Claire, o să plec.
Nu ezita să mă suni dacă ai nevoie de ceva.
Mulțumesc, dle Oldman. Ne vedem în curând... sper.
Alo. Bună ziua, dle director. Nu, te-aș fi sunat eu.
Dar vânzarea mobilei e mai complicată decât mă așteptam.
Da, se ocupă Oldman.
Cum e? Nu atât de bătrân pe cât ai crede.
Se îmbracă un pic cam demodat, dar e încă un bărbat chipeș.
Și știu că pot avea încredere în el.
De ce, ești gelos? Îndrăgostit? Nu, nu cred.
E mult prea speriat de boala mea, la fel ca toți ceilalți.
Nu, n-am nimic. M-am lovit la picior.
Am putea vorbi mai târziu?
Cine e acolo? Cine e? Nu, te rog! Pleacă!
Pleacă! Pleacă!
Te rog, pleacă! Lasă-mă singură! Pleacă!
Pleacă!
- Alo. - Ajută-mă, te rog!
- Te rog. Te rog. Te rog. - Liniștește-te, Claire. Ce s-a întâmplat?
- Ajută-mă, te rog. Ajută-mă. - Vin cât de repede pot.
Claire, eu sunt. Sunt aici. Ce s-a întâmplat?
- E cineva în casă! Dă-l afară! - Liniștește-te, nu e nimeni aici.
- Sunt oameni în casă! Alungă-i! - Liniștește-te, Claire.
Eu eram mai devreme, Claire. Eu eram!
Eu eram.
M-am ascuns ca să te pot vedea.
Mă spionai? M-ai spionat? Ieși afară!
Nu vreau să mai am de-a face cu tine! Pleacă!
Te rog, Virgil, nu pleca.
Crede-mă, nu mă comport așa de obicei.
Nici eu.
Poate că mai greșesc,
dar pentru nimic în lume nu ți-aș face vreun rău.
Numai că nu mă pot stăpâni. Vreau să te văd.
Dacă o vedeai... Era palidă ca o gravură de Durer.
Avea privirea unei făpturi înspăimântată de Univers.
Și mi-am putut citi propria teamă reflectată în privirea ei.
Oricine și-ar dori să fie "terorizat" cum ești dumneata în acest moment.
- Ai înfăptuit un miracol. - E prea devreme să ne pronunțăm.
Fiți prudent. În astfel de momente se comit greșelile.
Când crezi c-ai cucerit o femeie, atunci pierzi din vedere strategia.
- Și care ar fi strategia? - Să o surprinzi mereu.
Să faci lucruri imprevizibile. Să-ți asumi riscuri.
Îmi ceri să mă comport într-un mod care nu mă reprezintă.
Tocmai de asta trebuie să vă comportați așa.
Cât timp veți respecta regulile ei,
o veți face să se simtă... ca o pacientă.
Simte nevoia să fie tratată ca o femeie.
- Cum ți se pare? Îți place? - Nu știu. Tu ce părere ai?
Îți stă excelent, Claire. Poate trebuia o mărime mai mică.
Da... și eu cred asta.
N-am mai primit de mult un asemenea cadou.
- Era și timpul. Nu crezi? - Nu știu.
Aș putea-o restitui.
- Scuză-mă, nu reușesc să... - Ce anume? Desigur.
Scuză-mă, nu mi-am dat seama.
- Nu cred că merit toate astea. - Lasă-mă pe mine să hotărăsc asta.
Dacă nu fixăm o dată a licitației din Stockolm, se vor împușca.
E prea departe. Lasă-i să se împuște.
Mai trebuie stabilită o întâlnire cu directorul de la Hermitage.
Licitațiile sunt la San Francisco și Madrid.
- La fel. Prea departe. - Nu-i putem abandona în ultima clipă.
Mai sunt și alți licitatori pe lume. Vor găsi pe altcineva.
- Și îi va costa mai puțin. - Cum doriți, dle Oldman.
- Lambert, ești însurat? - Da. De aproape 30 de ani.
- Și cum e să locuiești cu o femeie? - Ca și cum ai participa la o licitație.
Nu știi niciodată dacă oferta ta va fi cea mai bună.
- Aceasta. - Foarte bine, dle.
- Ce spui? M-am aranjat frumos? - Superb. Te-ai descurcat foarte bine.
- Minți. - Claire...
N-am mai făcut asta de un secol.
Am uitat cum să mă machiez. Arăt ca un monstru.
Crede-mă, dacă mai exersezi, vei fi splendidă.
Mă vei invita la licitațiile tale și la gale pline de oameni eleganți
și în cele mai exclusiviste restaurante din lume.
Acesta e motivul cadourilor tale. Nu-i așa, Virgil?
Vrei să mă ajuți să mă fac bine, puțin câte puțin...
Vrei să mă scoți afară. Am dreptate?
Nu!
Claire, nu te comporta așa. Hai să discutăm.
Am greșit ultima mutare. M-am cam pripit.
Nu te învinovăți. Ea e cea care despică firu-n patru.
- Robert, iar a dispărut mătușa mea. - Nu se poate...
Mă scuzați. Am găsit-o în parcul central.
Îmi pare rău.
N-a avut rost să-l resetez. A fost mai simplu să fac unul nou.
Acesta are o rază mai amplă.
Se poate plimba cât de departe vrea. N-o să mai pierzi legătura cu ea.
- Nu uita să-i reprogramezi PC-ul. - Mă descurc. Ești un înger.
- Mulțumesc, dragule. - N-ai pentru ce.
- Ne vedem mâine seară, da? - Da.
- Bine. - Pa.
Aveți nevoie de-o idee care s-o încânte
și în același timp s-o reasigure.
Indiferent de idee, tot o metodă terapeutică înșelătoare i se va părea.
- Ar trebui s-o invitați la cină. - Da, desigur, la Noma din Copenhaga.
În cel mai romantic moment al serii, la lumina lumânărilor,
spuneți-i că-i mult mai frumoasă decât mama ei.
Da, și după cină vii să bei o cafea cu noi.
Dacă mă invitați... De ce nu?
Lăsând gluma la o parte, m-aș bucura s-o vezi.
Dacă ai auzi-o vorbind... Sigur ai înțelege mai multe decât mine.
Eu nu glumeam deloc.
329.473.
Șampania dvs.
- Mulțumesc. - Eu vă mulțumesc, dle.
- 12624841,3333. - Incredibil!
- Ești ravisantă, Claire. - Tu ai făcut toate astea?
Mă pricep cât de cât la decoruri.
Ți-a ieșit foarte frumos, Virgil. Mulțumesc.
De-ai ști de când îmi doream
să petrec un pic de timp singur cu tine, într-un loc liniștit...
Departe de mulțimea gălăgioasă.
- Pentru seninătatea ta, Claire. - Pentru ironia ta, Virgil.
- Cred că pot să-ți spun acum. - Ce anume?
Ești mai frumoasă decât balerina. Cina este servită. Ia loc, te rog.
Mulțumesc.
Te avertizez că nu sunt un chelner prea îndemânatic.
- Nu garantez nimic. - Îmi asum riscul.
- E foarte curajos din partea ta. - De ce?
Pentru că, dacă servirea n-ar fi pe placul tău, data viitoare
m-aș simți obligat să fac o rezervare la cel mai bun restaurant din oraș.
Hai să nu stricăm seara asta, Virgil, te rog.
Să nu discutăm despre mine.
De acord.
Aș vrea, în schimb, să-mi vorbești despre tine, despre trecutul tău.
Claire, viața mea nu e deloc originală.
Un copil care și-a pierdut părinții, un orfelinat oribil și cam atât.
Singura parte interesantă a fost
că măicuțele pedepseau copilul punându-l să lucreze cu restauratorul.
Avea un atelier în institut.
- Ce frumos... - Plăcându-i acest meșteșug,
copilul începuse să facă tot felul de obrăznicii
pentru a fi sigur că va fi pedepsit cât mai frecvent posibil.
Astfel a început să cunoască opere de artă, diferite stiluri de a picta,
să deosebească un fals de un original. Etcetera. Etcetera.
Știi? Într-un vechi articol pe care l-am găsit pe internet,
spuneai: "fiecare fals ascunde ceva autentic".
Ce voiai să spui cu asta?
Reproducând munca altuia,
falsificatorul cedează ispitei de a-și lăsa propria amprentă.
Deseori e un detaliu insignifiant, o tușă insesizabilă,
prin care falsificatorul se trădează invariabil
și își dezvăluie propria sensibilitate autentică.
Ador felul în care vorbești.
Nu puteați fi mai convingător. Un seducător înnăscut!
- Deci îmi dai notă de trecere. - Da. 10 cu felicitări.
Scuză-mă, te-am neglijat puțin în ultimul timp.
N-ai spus nimic despre Claire.
Dacă n-aș ști că are unele afecțiuni, aș spune că e o femeie perfect normală.
Și e mult mai frumoasă decât ați descris-o.
- Pe cuvânt... mi-a plăcut. - Vrei să mă faci gelos?
Dacă vrei un sfat, Virgil... roagă-te ca fata să nu-și revină.
Dle Oldman, loturile 87 și 88 le doriți separat?
Nu, împreună. Mereu împreună. E important.
- Cu ce vă pot ajuta? - E vorba despre Robert.
Ce se întâmplă? Nu vă fie teamă să-mi spuneți.
Nu ne mai înțelegem prea bine.
Asta-i problema. Îi dau târcoale o mulțime de fete.
Cred că mi-e teamă c-o să-l pierd.
Te pot ajuta cu ceva? Vrei să vorbesc cu el?
Vorbește de ceva vreme de o anumită Claire.
- Claire? Nu înțeleg. - Cu el trebuie să ții garda sus.
Tot timpul. E valabil și pentru dvs.
Mă simt atât de prost...
- Promiteți-mi că nu-i spuneți. - Promit.
Așteptați de mult? Trebuia să sunați.
- Prefer să discutăm personal. - De ce? S-a întâmplat ceva?
Va veni unul dintre asistenții mei azi. Te rog să-i dai Vaucanson-ul așa cum e.
- Bine, cum doriți. - Spune-i cât îți datorez.
- O să te plătească pe loc. - Cred că merit o explicație.
Nu ești un om de încredere și discret cum credeam.
Ce ciudat e să le văd perfecte și lustruite.
Parcă nici n-ar fi ale mele.
- Cred că nu lipsește nimic. - Ba lipsește ceva.
Cum ți-ai putut trăi aici
cei mai frumoși ani din viață, draga mea?
- Nu știu. Așa a fost să fie. - A fost?
Încă este. Așa va fi mereu. Mereu.
Trebuie să ieși de aici și trebuie să reușești singură.
Îmi lipsește curajul.
E o până de păianjen prin care nu voi ști să trec spre tine.
E o colecție veche.
Tatăl meu era foarte atașat de ea. N-am înțeles niciodată ce era.
Alo. Bună dimineața, dle director. Da, aproape am terminat.
Aș vrea să rescriu ultimul capitol.
Un final mai plăcut. Dacă asta doriți...
Da, vorbim în curând. Mulțumesc.
Nu exclud ipoteza că face parte din ceva de mare valoare,
dar n-aș putea spune din ce anume.
- Mă întreb deseori dacă... - Ce?
Dacă te interesează mai mult mobila și tablourile mele decât mine.
- Cum poți spune asta? - Nu trebuia să te invit aici.
Am găsit componentele lipsă. Vrei să-l termini de construit?
E problema dumitale.
M-a căutat Sarah acum câteva zile.
Părea foarte nemulțumită de relația voastră.
Și ați venit să-mi dați sfaturi?
N-aș îndrăzni.
În privința femeilor tu ești expertul.
Bine, putem continua de unde am rămas, dacă doriți.
Dar cu două condiții.
Prima ar fi să nu mă mai implicați în viața dvs personală.
- Și a doua? - Să-l luați înapoi.
Nu m-a entuziasmat robotul Vaucanson din cauza banilor.
- L-am adus înapoi. E în mașină. - Și noile piese?
Va trebui să mai ai puțină răbdare pentru asta.
Au legătură cu viața mea personală.
Nu știu și nici nu vreau să aflu.
Dacă ați fi constrâns să alegeți între Claire și robot azi...
ce ați alege?
- Acesta. - O alegere excelentă, dle Oldman.
Dacă nu e măsura potrivită, spuneți dnei să vină oricând dorește.
Mulțumesc. O să-i spun.
Claire, eu sunt.
Claire, am adus prânzul.
Claire? Claire, răspunde-mi!
Claire! Claire!
Claire?
Claire, ești aici?
Claire!
Scuzați-mă, a văzut cineva o fată ieșind pe poarta vilei de vizavi?
Nu, n-am văzut.
Ați văzut pe cineva ieșind din vilă?
O tânără de statură medie, cu păr șaten, puțin cam palidă.
- Cred că am văzut-o eu. - Da?
Nu am văzut-o ieșind, dar se îndepărta de poartă.
- Când? - Azi dimineață. Luam micul dejun.
- Ce poți să-mi mai spui? - Nu știu. Părea cam ciudată.
- Ciudată? În ce direcție s-a dus? - A luat-o spre parc.
Idiotule!
- Alo? Virgil? - A dispărut.
- Cine? Ce se întâmplă? - Claire. A dispărut.
- Glumiți? - Am căutat peste tot.
A fost văzută plecând azi dimineață.
- Vreți să vin acolo? - Da, te rog.
S-a mai întâmplat vreodată?
V-am spus, nici măcar prin ferestre nu se uita.
Stătea după jaluzele.
Avea prieteni? Persoane la care să se fi dus?
Stătea mereu la calculator. Vorbea cu cineva.
Dar sub diferite pseudonime.
Dacă a ieșit afară, nu se poate să fi ajuns departe.
- Așa sper. - Am înconjurat deja de trei ori.
- Alo. - Domnul Oldman?
Lambert, a sunat dra lbbetson?
- Nu. - Dacă sună, anunță-mă imediat.
Vă anunț. Dle Oldman, n-aș vrea să cred că ați uitat.
Ce să uit?
Vă rog, luați loc.
Primul lot. O oglindă barocă din mijlocul secolului XVIII.
Sculptură în lemn cu frunze aurii, ornată cu motive florale și ghirlande.
Partea superioară a ramei...
Sculptură în lemn cu frunze aurii, ornată cu motive florale și ghirlande.
Partea superioară a ramei este împodobită cu bufnițe.
Începem de la 130,000 de euro. 140,000.
150,000 la domnul din stânga mea.
160,000, la doamna din spate. 170,000. 180,000 la telefon.
200,000 la domnul din stânga, din sală. 220,000.
250,000 la telefon.
Încă nu știm nimic, dle Oldman.
Eu continuu să caut pe aici. Robert face cercetări mai extinse.
- Vă sun mai târziu. - Bine.
280,000. 310,000 de euro. Alte oferte? Adjudecat!
Virgil? Verific spitalele. Deocamdată nimic.
- Continuă căutările. - O vom găsi. Păstrăm legătura.
Mulțumesc, Robert.
Lotul al doilea.
Un șifonier fabulos din secolul al XVIII-lea
din nuc, paltin, stejar și frasin.
Cornișa superioară este încrustată
și are două canate gravate cu motive arhitecturale,
încadrate de gravuri cu fructe și măști.
Trei coloane spiralate flanchează ușile.
Corpul principal are două desene.
Ce se întâmplă?
Sincer, nu mai avem ce face. Trebuie să anunțăm poliția.
Ar apărea în toate ziarele, Robert.
Mă vor implica și pe mine. Să mai așteptăm puțin.
- Ce sperați să se întâmple? - Să se întoarcă. Să apară.
Sau să aflăm unde se află.
Cineva cu afecțiunile ei nu dispare din senin.
Depinde.
Oricât de acută ar fi o fobie, uneori dispare de la sine.
- Dar de ce să fi fugit? - Poate s-a întâmplat ceva între voi.
Ceva care s-o determine să ia o asemenea decizie.
Știi foarte bine că așa ceva este imposibil.
Ești singurul din lume care știe tot ce s-a întâmplat între noi.
Scuzați-mă un minut.
- Alo. - Regret, dle Oldman.
Am sunat la toate editurile, dar nu o cunoaște nimeni.
Au spus că nici măcar ei nu cunosc
identitatea celor ce scriu sub pseudonim.
Nu mi-aș fi imaginat vreodată că tu vei intra într-o asemenea încurcătură.
- Nici nu știu cum să te ajut. - Nu trebuie decât să mă asculți.
Având în vedere afecțiunea ei mi se pare puțin probabil să fi fugit.
Aș spune mai degrabă c-a fost răpită sau ceva similar.
Puțin probabil. Nu cred să fi avut dușmani.
Poate că cineva o fi devenit
atât de captivat de ea încât a luat-o cu forța.
- Dar cine? - Mă îndoiesc de-o vreme de Robert.
Tânărul? După cum mi l-ai descris nu pare genul.
Din punct de vedere literar se potrivește scenariului.
Tânărul cavaler care salvează domnița
din ghearele bătrânului incapabil de iubire.
Da, în literatură. N-o lua razna, Virgil.
O fi avut motivele ei să dispară.
Nu-mi imaginez ce motive.
De curând a experimentat senzații și sentimente
incompatibile cu fuga.
În locul tău n-aș fi atât de sigur.
Sentimentele oamenilor sunt ca operele de artă.
Pot fi simulate pentru a părea identice originalului.
Dar rămân o simulare.
- Simulare? - Orice poate fi simulat, Virgil.
Bucuria, suferința, ura. Boala... însănătoșirea...
Chiar și iubirea.
- Alo. - Dle Virgil, mă auziți?
Am omis ceva.
Sunteți sigur că nu mai există și alte încăperi secrete în vilă?
Nu-mi amintesc să existe și alte uși precum cea de la camera drei lbbetson.
Claire!
Singurul loc în care n-am căutat este mansarda. Dacă doriți...
Știai că dra Claire e scriitoare?
I-am auzit părinții vorbind despre asta.
Și că-și semnează cărțile cu un pseudonim?
Asta nu știam. Sincer să fiu, nici nu i-am văzut cărțile.
- Nu cred că le voia prin casă. - Claire?
Ne irosim timpul. Nu există alte încăperi secrete.
- Ar trebui să... - Taci!
Te-ai întors?
Claire?
Claire? Aud că ești acolo. Răspunde-mi.
Te-ai întors... Te-ai întors...
Bineînțeles că m-am întors. Îți era teamă că nu mai vin?
Credeam că m-ai părăsit. Ca data trecută.
Ca data trecută?
Când ne-am întors de la Praga.
Claire!
N-o să te părăsesc niciodată.
Eram fericită la Praga. În acel restaurant neobișnuit.
Am fost acolo cu primul și unicul meu iubit.
Era mai mare decât mine.
Când ne-am întors din acea excursie...
într-o după-amiază ne plimbam prin centrul orașului...
A intrat o mașină în noi.
Când mi-am revenit, el nu mai era acolo.
M-am întors acasă și n-am mai ieșit niciodată.
N-am mai dormit niciodată cu o femeie.
De fapt nici n-am închis ochii.
Am privit-o toată noaptea. A fost nemaipomenit.
Bun venit în clubul adulților.
Ați reușit s-o faceți să se îndrăgostească.
Am avut un profesor bun.
În sfârșit mi-am dat seama unde se ascundea piticul.
Trebuie să fi avut un piedestal aici,
micuțul intra acolo, iar vocea lui reverbera din interior.
Cred că era de mare efect.
Robert, crezi că este posibil să simulezi iubirea?
Având în vedere ce spuneați despre falsificările în artă
aș spune că nu poate fi simulată în totalitate.
Dacă putem afirma că iubirea este o operă de artă.
Ar fi fost fabulos să fie așa, nu?
Cum s-ar vinde la licitație?
Cei mai buni ofertanți ar fi retrăit
cele mai mari povești de dragoste care au existat vreodată.
Sper că nu ți-am distrus povestea de dragoste cu Sarah.
Nu e nicio problemă. Nicio problemă.
Cu o supapă nouă, două motoare, o siguranță și va fi ca și nouă.
Ca în prima zi.
- Ce vreți să faceți acum? - Vreau s-o conving să iasă din casă.
Eu n-aș insista prea tare dacă aș fi în locul dvs.
E prea fragilă.
Veți vedea că atunci când vă veți aștepta mai puțin,
lucrurile se vor rezolva de la sine, în mod firesc.
Alo. Alo. Virgil? Virgil, tu ești?
Virgil! Virgil!
Virgil!
Ajutor!
- Îl ducem la etajul doi? - Da, îl așteaptă radiologul.
- De ce spui că nu-ți place? - N-am simțit vreodată că am o casă.
Locuiam ca într-un hotel. Veneam seara, dormeam dacă puteam,
iar dimineața plecam în altă parte.
Hai să ne întoarcem înăuntru.
Pare concepută pentru a primi multe persoane.
Da, însă planul nu a fost pus niciodată în aplicare.
Exceptând petrecerea de inaugurare.
Eram neîncrezător în ceilalți într-o asemenea măsură
încât îi țineam pe toți la distanță de "hotelul" meu personal.
Am fost un fraier.
Chiar și acum mă deranjează să văd cameristele plimbându-se prin casă.
După cină le trimit acasă.
N-am greșit când am afirmat că semănăm foarte mult.
Da, aveai dreptate. Datorită ție am înțeles.
- Unde mă duci? - Vei afla în curând.
Închide ochii. Îți spun eu când să-i deschizi.
Nu-ți fie teamă. Te conduc eu.
Niciodată nu mi-au plăcut jocurile la care trebuia să închid ochii.
Ai grijă la treaptă.
Încetișor, te rog.
Aproape am ajuns. Rămâi pe loc.
Deschide ochii.
Nu pot să cred...
Este copleșitor.
Sunt colecția mea de-o viață.
Deci nu sunt prima. Ai mai avut și alte femei.
Da. Le-am iubit pe toate, iar ele mi-au împărtășit iubirea.
M-au învățat să te aștept.
Iar acum că ești aici, am vrea să vii să locuiești cu noi.
Să transformi acest frumos "hotel" în căminul tău.
Indiferent ce s-ar întâmpla, vreau să știi că te iubesc.
Și eu te iubesc.
Catalogul mobilei și tablourilor scoase la licitație din vila lbbetson
este gata.
Felicitări, Virgil! E o ediție deosebită!
Mă întreb cine o să cumpere atâtea minunății! Scuze.
Nu-mi pot stăpâni nerăbdarea de-a afla ce părere ai.
Nu-ți place?
Nu-i asta, numai că...
De când am hotărât să vin să locuiesc cu tine
mă gândeam să nu mai vând.
Aș vrea să păstrez totul cum era.
- Înțeleg. - Ești sigur?
Crede-mă, aș fi făcut același lucru dacă eram în locul tău.
Mâine vor fi din nou toate la locul lor.
Bravo, Virgil! Da! Foarte tare!
Pentru cel mai ghinionist și norocos catalog din cariera mea!
Merită să toastăm pentru asta!
Noroc!
Și dacă tot mi-ați devenit ca o familie,
vreau să fac și eu un anunț important.
Săptămâna viitoare am o licitație la Londra.
Va fi cea mai frumoasă din întreaga mea carieră și cea din urmă.
Se spune că a fost văzut recent în compania unei dame.
- Cine, Virgil? - Da!
A înțeles în sfârșit că cea mai mare perversiune sexuală e castitatea.
Așa este!
Cum te simți pe scenă pentru ultima oară?
Mai bine ca niciodată.
Așteptările plutesc în aer. Au venit să mă vadă o mulțime de colegi.
Ce drăguț din partea lor!
Își manifestă prietenia știind că nu vor mai fi nevoiți să mă suporte.
În orice caz, sunt fericit, Claire. Mi-ar fi plăcut să fii aici.
Și mie. Dar nu sunt încă pregătită să călătoresc.
Am avut amețeli ieri în mașină.
Nu te descuraja. Avem tot timpul din lume.
- Suntem gata, dle Oldman. - Vin.
Ai mai vorbit cu tinerii noștri prieteni?
Tot timpul. Nu mă lasă nicio clipă singură, dacă asta te preocupă.
Bun. Transmite-le prietenia mea.
- Am auzit că trebuie să pleci. - Da.
- Abia aștept să mă întorc acasă. - Succes, dragul meu!
12,110,000 de lire sterline. Oferă cineva mai mult?
12,300,000 de lire sterline.
Altcineva? 12,500,000 la telefon. Oferă cineva mai mult?
Suntem la 12,500,000. Adjudecat! Pentru 12,500,000 de lire sterline.
Doamnelor și domnilor, vă mulțumesc.
- Felicitări! - Mulțumesc.
- Acum am voie să te salut în public? - Billy!
Ai fost fantastic, prietene. Mă bucur pentru tine.
O să-mi fie dor de tine.
- O spui de parcă n-o să ne mai vedem. - Sigur c-o să ne mai vedem.
Dar sunt nostalgic când mă gândesc la toate explorările noastre.
- O să-ți treacă. - Virgil.
Pentru a-ți aminti ce mare artist aș fi putut fi dacă credeai în mine,
o să-ți trimit un tablou de-al meu.
Îți promit că nu-i dau foc!
Claire? Claire, m-am întors.
Claire?
- Ai văzut-o pe dra Claire? - Nu, dle.
Claire?
Unde ești? Claire.
Dle Oldman, probabil a ieșit în oraș.
La fel ca ieri. Sarah și Robert au venit după ea și s-au întors la prânz.
Bine.
"În fiecare fals se ascunde ceva autentic."
Sunt perfect de acord. O să-mi lipsiți, dle Oldman.
"În fiecare fals se ascunde ceva autentic."
Sunt perfect de acord. O să-mi lipsiți, dle Oldman.
"În fiecare fals se ascunde ceva autentic."
Sunt perfect de acord. O să-mi lipsiți, dle Oldman.
"În fiecare fals se ascunde ceva autentic."
Sunt perfect de acord. O să-mi lipsiți, dle Oldman.
"În fiecare fals se ascunde ceva autentic."
Sunt perfect de acord. O să-mi lipsiți, dle Oldman.
"În fiecare fals se ascunde ceva autentic."
Bună dimineața, dle Oldman! Avem musafiri astăzi.
Ar trebui să vă bucurați. Uitați cine a venit să vă vadă.
Ce mai faceți, dle Oldman?
V-am adus corespondența și câteva reviste.
Acum câteva zile au fost aduse obiecte de mobilier la vila de vizavi.
Ați observat?
Cred că da, deși nu văd prea multe de aici.
Întrebați-o pe ea.
Claire, ascultă puțin ce vrea să te întrebe domnul.
Da, iar a doua zi au venit alți muncitori și au luat totul.
A doua zi?
În 18 luni au fost trei livrări și trei mutări.
Am fost aici cu ceva timp în urmă. Îți amintești?
- Nouă. - Ce vrei să spui?
Ai fost aici de nouă ori. Azi e a zecea oară.
Mă întrebam dacă ai văzut o femeie ieșind din vilă.
- Înălțime medie, păr șaten, palidă. - Da.
- A ieșit de 231 de ori. - Ești sigură?
Apoi de alte șase ori.
Într-un an și jumătate am văzut-o ieșind de 237 de ori.
Ce v-am spus? E un fenomen. Ține minte tot.
Nu este posibil.
Tu ai fost la vilă de 63 de ori.
De 36 de ori ziua și de 27 de ori noaptea.
Cu excepția nopții accidentului. 144.
- 144? - Numărul de telefon al ambulanței.
Vila e disponibilă acum.
Dacă te interesează, îți obțin un preț bun.
- Cine e proprietarul? - Eu. Dar nu știu ce să fac cu ea.
- Uneori o închiriez cineaștilor. - Cineaștilor?
În ultimii doi ani
a fost închiriată de inginerul care se ocupă de liftul
care mă duce acasă.
E un băiat foarte simpatic.
Poate face orice. Nu există ceva ce nu poate repara.
Și mă pupă tot timpul. Îmi aduce flori.
Pentru Virgil, cu prietenie și recunoștință. Billy.
Poftiți înăuntru. Am mobilat-o cum ați cerut.
Mâine vor fi aduse bagajele dumneavoastră.
Voi trece mai târziu să vă aduc o copie după contract.
Dacă mai doriți ceva, vă rog, nu ezitați să mă sunați.
Virgil, indiferent ce s-ar întâmpla, vreau să știi că te iubesc.
Sunteți singur, dle?
Nu. Aștept pe cineva.
Traducerea și adaptarea: Kprice subtitrari-noi.ro